Filmünk Diane Arbusról szól, ám korántsem történelmi életrajz.
fotói örökre megváltoztatták az amerikai fényképészet arculatát.
Filmünk tisztelgés Diane előtt. Kitalált helyzetekkel igyekeztünk
a realitás mögé nyúlni, hogy kifejezhessük a belső élményt,
amely inspirációként hatott Arbus művészetére.
Englewood. Englewood.
Leszálló Englewoodban?
Helló.
Mrs. Arbus?
Én vagyok.
Én meg Jack Henry.
Üdv a Vénusz-telepen.
Örülök, hogy itt lehetek.
- Fáradjon be! - Köszönöm.
Nem szeretnék zavarni.
Jaj, nem zavar! Örülünk, hogy itt egy fényképész.
Csak tudja...
Hogy megkapja az engedélyt, le kell vennie... azokat.
És két szabály van.
- Igen? - Az első szabály:
Tilos az erekció.
És nem bámulunk.
Bocsánat.
Kérem, menjen, és vesse le a ruhákat, Arbus kisasszony..
Megszoktuk már. Nemde, Jack?
Igazság szerint... szeretnék egyedül maradni, ha nem gond.
- Ez érthető. - Magára hagyjuk.
Milyen szép!
Három hónappal korábban
Na jó, fiúk, fogjuk meg!
Anya?
Köszönöm, Gracie.
Íme az Allan Arbus Családi Fotóstúdió,
melyet a vejem... a tehetséges vejem, Allan,
és első számú asszisztense, a lányom, Diane vezet.
A stúdió egyben az otthonuk.
Ez egy családi vállalkozás.
Nézd! Anyu! Nézd!
Helló, Diane.
Valaki biztosan most költözik be.
Nyilván.
Fogalmam sem volt róla, hogy ez pont ma lesz, anya.
Diane, a ti kedvetekért hoztuk ide a bemutatót.
Tudom. És köszönjük.
Honnan van ez a ruha?
Tőled kaptam, anya.
Igen, még tavaly.
- A nappaliba vigyék, Merta. - Igen, asszonyom.
Vigyázz, Jim!
Óvatosan.
Jó. Állj meg!
Állj! Állj! Tegyük le!
Mehet?
- Emelhetjük? - Gyerünk!
Tovább, fiúk! Fel, a tetejéig.
Diane...
- Ne most. - Kérlek!
Jól van, hadd segítsek, Rose.
Az apád már most az agyamra megy.
Tudom, Allan.
Amerika legjobb szőrmevásárlói!
Én és a nejem köszöntjük önöket a lányunk otthonában.
Köszönjük, hogy eljöttek.
Fantasztikus nő.
Köszönjük, hogy ma este itt vannak velünk.
Az elmúlt harminc évben
a Russeks volt a világ legnagyobb szőrmebunda-
Hozzánk hasonlóan önök sem szeretnék, ha csak a New York-i hölgyeknek
- járna ki ez a luxus. - Ehhez kesztyű kell. Így jó?
- Vagy igen? - Dehogy!
- Nem szaporítom a szót. - Na végre!
Hölgyeim és uraim, íme: a róka.
Visszafogott, fényűző, színe az őszt idézi.
Minden darab egyedi, valódi szépség.
Csillogó, mégis árnyalt. Puha, mint az álom.
Azzal az eleganciával és stílussal készült,
amelyet a megkülönböztetett ízlésű hölgyek elvárnak tőIünk.
A leopárd.
A dzsungel elegáns, foltos táncosa.
Hozzáillő kalap, retikül, tükör és piperetáska.
melyet természtesen az Allan Arbus Családi Fotóstúdió
örökít meg számunkra.
Igazán nincs olyan alkalom, amikor ne viselhetnénk.
Barátaim, következzen
az észbontóan puha csábítás: a csincsilla.
A legpuhább, legerotikusabb szőrme a világon.
Ez beragadt. Hozd ide a Hasselbladot!
Rendben.
Elnézést.
- Kész vagyunk, Charlie. - Megvan minden?
Persze.
Minden jót.
Diane? Megvan?
- Micsoda? - A Hasselblad. - Igen, igen, bocsáss meg.
Gyere!
Most pedig tartsanak velünk a stúdióba,
és tekintsék meg a vejem csodálatos munkáit.
Vogue, Harper's Bazaar, Tini Magazin.
A férjem készítette többek között
a Choc full of Nuts- és a Sunbeam-kampány képeit.
De az utóbbi tíz évben a Russeks szőrme
New York Timesban megjelenő napi hirdetéseire koncentrált.
Én? Nem én vagyok a fényképész.
Hanem a férjem.
Akkor mi a dolga?
Nos, én...
Szívószálat adok a modelleknek, hogy a rúzsuk ne kenődjön el.
Kiválogatom a ruháikat, megigazítom a hajukat.
Ez... nem túl érdekes.
Diane, tudnál divattanácsot adni?
Ami azt illeti, igen, igen.
Mondjuk...
Az ujjunkon a köröm ne legyen hosszabb, mint
az ujjbegyünk, és...
Mi baja megint?
Elnézést.
- Minden rendben? - Bocsánat.
Emberek! A desszert tálalva, menjünk a nappaliba!
Diane?
Jól vagyok, Allan. Sajnálom.
Kérnék egy percet, jó?
Biztos?
Igen.
Jó.
Köszönöm.
Diane?
Talán szabadságra kéne menned.
- Allan. - Felvehetnék egy asszisztenst.
Tíz éve vettem neked egy gépet. Egyszer sem használtad.
Tanfolyamra is járhatnál.
Ez a mai titkod?
Igen.
A válaszom nem. Napközben szükséged van rám.
Mi a te titkod?
Kérlek, mondd el! Mi a mai titkod?
Ma kigomboltam a ruhám az erkélyen.
Hogy?
Allan, én...
Nem akarok ilyen lenni.
Milyen?
A feleséged vagyok, nem tehetem.
Dee!
Szerintem csodálatos vagy.
Nem. Szerinted furcsa vagyok.
- Nem. - Nem normális.
Ezt sose mondtam.
A gyerekeink is furcsának tartanak.
Szeretlek.
Jó éjt, édes.
Jó éjt.
Két héttel később
Mit gondolsz?
Nem is tudom.
Nem tudom, az egész olyan sablonos.
Húsz perc múlva a golfpályán kell lennünk.
Fürdőruhákkal és kiskutyákkal.
Az ügyfél imádni fogja.
Anya?
- Rajta, csináld meg. - Jó.
Valami baj van a lefolyóval.
- Jó kislány. - Igenis, anya.
Grace, zsebkendőt.
Pfuj!
Mi volt ez?
Semmi.
Na jó, Gracie, menjünk.
Igen?
A kutyáját fürdeti?
Tessék?
Van egy nagy kutyája?
Kutya?
A kutyája szőre van a lefolyóban. Eldugul tőle a rendszer.
Talán az alagsorban kellene megnézze...
Diane.
Helló.
Ön az új szomszéd?
- Lionel barátja vagyok. - Lionel?
Aki odafent lakik?
Elnézést, már itt sem vagyok.
Ideje aludnod, Gracie.
Jól van már.
Allan!
Megjavítottam a lefolyót.
Köszönöm.
Még mindig kutyásnak néz?
Tíz ebem van.
Szerintem nincs kutyája.
Most nem érzem jól magam. Eltűnt a nyulam.
Értem. Akkor visszajövök később.
Látott, amikor beköltöztem, ugye?
Én is láttam ám magát.
El akar csábítani, Diane?
Nem.
- Nem. - Nem?
Istenem, dehogy.
Nem ezért jött fel ide az éjszaka közepén?
Én...
szeretném...
Nőtlen vagyok.
Nos, akkor szeretnék egy portrét csinálni, csak ÖnrőI.
- Mikor? - Most.
Nekem most nem alkalmas.
Jöjjön vissza holnap, kilenckor.
Holnap?
Rendben.
Alvászavarban szenved, Diane?
Nem így ejtik a nevem.
És miért akar lefotózni egy sosemlátott idegent, Diane?
Sokszor nem tudok elaludni.
Megkapta a kulcsot?
Kulcsot?
Diane, holnap kilenckor várom.
Ezt itt felejtettem.
Olyan, mint a gin römi.
Fufu, ne morogj Donaldra, nyughass a mami kedvéért!
Imádnivalóak, nem?
És gyönyörű a bundájuk.
Mindjárt megyek lefeküdni.
Én...
Még sétálnék egyet.
Jól van.
Vigyázz magadra.
Lionel?
Helló?
Hahó!
Lionel?
Ne menjenek a közelébe, hölgyeim és uraiml
A fenevad embert is ölt már.
De amíg láncon van, nincs baj.
Lionel, jó kutyus vagyl
"Diane, töltsön vizet a kannába, hagyja állni, igyon belőle. "
Igyon belőle.
Forduljon meg!
Ne nézzen rám.
Forduljon meg.
Vegye le a gépet.
Tegye az asztalra.
Most hunyja be a szemét.
Csak szeretném lefényképezni.
Diane!
Kérem, hunyja be.
Lépjen el az ablaktól.
Behunyta már?
Ne forduljon meg. Ne nyissa ki a szemét.
- És most vetkőzzön. - Hogy?
A fehérneműje fennmaradhat, de a fürdő kezd kihűIni.
Nem akarom.
Ideje indulnom.
Sajnálom.
Helló.
Meséljen valamit. Valamit magáról.
Gazdag? Annak tűnik.
A szüleim azok.
Elkényeztették?
Kaviárral tömték? Voltak szolgái?
Igen.
Mi volt a nevük?
Scott volt a sofőröm,
Megmutatta a dadusnak a cicijét?
Tinikorában biztos volt egy portás, akivel az alagsorban szeretkezett.
Egy sofőr, kertész, liftesfiú?
Előfordult, hogy leszopta, amíg lifteztek?
Ő sem akarta?
Nos? Akarta?
Honnan veszi?
Hát...
Folyton megállította a felvonót.
És?
És csak bámult.
Ez tetszett magának?
Megrémisztett.
Persze, de...
Azért tetszett?
Tehát... A gazdag lányok nem mutogatják a testüket.
Még a mellüket sem.
- Tényleg? - Nem tudom, maga mondja meg.
Te meg hol bujkáltál?
De én megtettem. Mutogattam magam.
És az apám rajtakapott.
Hol történt ez?
A szomszédok.
Valóban?
Észrevette, hogy nézik?
Láttam magát. Az ablakban állt.
És ott helyben át akartam menni.
Amikor még kicsi volt, járt maguknál valaki hozzám hasonló?
Volt egy kisfiú, akinek...
A parkban láttam, és
követtem a bronxi házuk ajtajáig.
De eltűnt, mielőtt...
Ezután felhagytam az ilyesmivel.
Hová?
Sokfelé. Mindenfelé.
A babaklinikára,
halottasházba,
Szeméttelepre, motelekbe, mindenfelé.
De a férjem asszisztense lettem.
Jöjjön!
Volna szíves levetni a cipőjét?
Lépjen be!
A betegségem neve hipertrichózis.
Tinédzserként hajnali ötkor keltem, hogy
leborotváljam a ruhából kilógó testrészeimrőI a szőrt.
Olyan gyorsan visszanőtt, hogy nem érte meg.
Csak szúrós lettem tőle.
Behunyná megint a szemét?
Megígéri, hogy így marad?
Igen.
Azért mégis... ezt vegye fel.
Szeret úszni járni?
Igen.
Megkapta... a kulcsot?
Az a kisfiú...
Olyan szép volt!
Egyen sütit.
Most légy bátorl
Most légy bátor! Most légy bátor!
Most légy bátor...
Húsz, tizenkilenc...
Mennem kell!
Henger.
Köszönöm.
Visszajön még?
Maga szeretné?
Még le kell fotóznia.
Mondj egy titkot.
Egy nagy házban szeretnék élni.
A városon kívül.
Nagy kerttel és egy kutyával.
Hideglelést kapnék, ha elmennénk.
Mondj egy másikat.
Azt álmodtam, hogy született még egy babánk.
Egy baba?
Azt hiszem, már készen állok, hogy szabadságra menjek.
Tényleg?
És mit szeretnél csinálni?
Szeretnék fotózni egy kicsit.
Egyedül.
Micsodát?
Nem tudom.
A szomszédokat.
Jó! Helyes.
Remekül hangzik.
Allan?
Akkor rendben?
Drágám! Ez csodás.
Kösz, édes.
Hová mész?
Csak a szomszédokhoz.
Gondoltam, Mrs. Rebushonggal kezdem.
Edd meg a brokkolit, Sophie.
Ő kicsoda?
Althea.
Ő egy...
Csodáló.
- Csodáló? - Igen.
Ki az, akit csodál?
Azt hiszem, én.
És miért nem a barátnője?
Mert...
...nem érint meg.
A fenébe!
Helló!
Megjöttem!
Lionel?
Fotózni jöttem!
Rögtön megyek!
Helló.
Tegye le a gépet.
- Elmegyünk. - Most?
Jöjjön!